СА ОРИГИНАЛНОГ СНИМКА АНДОН СОВИЋАНОВА
25. ОКТОБАР 1949. - СКОПЉЕ
- Тукли су нас по програму. - Која то година беше? - 1946. - 1946.
Поручник је дошао од са бајле, и вели ми...
... стремај се, вели, да идеш у школу, да учиш занат, да радиш у кантини.
Лаго нас је... то му је требало. Они су хели све да нас истребе.
Све су нас окупили на гомилу, и утрпали у камионе.
Утрпали су нас ко сардине у камионе. Нисам ни знао куда нас води. А онда су нас камионма...
... право на Јадранско море, на неко острво.
И дошли смо у логор... "Кажи, зашто си овде?" Не знам.
Е, добро, потписаћеш изјаву да се одричеш Комунистичке партије.
Зашто да потпишем? Нисам комунист. И људи, нема потребе да потписујем изјаву.
Зашто? Ваљда треба да се и упишем својом вољом.
Бију где стигну, лево, десно, и још те питају: Ко је одакле, ко је зашто...
... ко је из ког села и општине? И бију без престанка.
"Одакле си ти?" Лерин. И бију те и питају, док ти се ноге не надују од крви.
"Одакле си ти?" Из Караџова. Бам !!
"Из ког села?" Ново Село. Бам !! Још једном. Онда другог. "Одакле си ти?"
Са Цера. "Из ког села?" Тог и тог!
И онда ухвати и малти, Бам-бум! Бам-бум! Бам-бум!
Е, тог јадника убише. Тако је то било...
Водите их!
Ти!
Како се зовеш?
Андон Совићнов.
- Одакле си? - Из Саракинова, Македонија.
Македонија?
А, зашто си овде?
Не знам, господине капетане.
"Андоне" рече ми један мој потпоручник. "Предај оружје и спремај се за пут."
Војник сам. Рекао је да се утоварим, и ево ту сам.
Не знаш, кажеш?
Зашто немаш косу, ни то не знаш?
Где су ти обрве, ни то?
Носићеш и господску капуа, још мало?
Тако сам рођен, господине капетане!
Андон Совићанов, из Саракинова, без обрва, без косе... и тако даље.
Ево овде потпиши.
- Зашто морам да га потпишем? - Због евиденције. - Једном сам већ потписао.
Марко, пробуди се! Изгледа да су и у нашем чадору.
Шта раде то са нама?! Ми нисмо прави затвореници.
Какви нисмо! Па што онда носимо ову униформу.
Слушајте! Не мирише на добро.
Само нек' се појаве!
Да их пребацимо преко жице!
Ко је то урадио?
Ти!
Остале у камионе!
- Ко ли га издаде? - Стрељаће нас све!
Држи на оку оног са главом к'о глобус.
- Опет нас селе, мајку им. - Мог'о би ти мало да не лајеш.
Нема твог пријатеља. Побегао је од тебе.
Сам је тако хтео.
Сам је. Треба да му опростиш.
Ваздуха, воде! Ваздуха, воде! Ваздуха, воде!
Да отворим капак?
Да изађемо на ваздух! Угушићемо се од смрада и мокраће!
Шта смо ми?
Шта смо? Војници или марва?
Шта? Шта буљите у мене? Да отворимо капак?
Отворите капак!
Отворите капак !!
'Ајдете овамо! Излази!
Мајку ти твоју... да ти мајку!
Оде студент! Леш ће да направе од њега!
- Јел' од нашег семена? - Да.
Убише човека!
На острво, а?
Један по један! Излази!
Мирно !!
Добродошли у миоју земљу.
Ја сам ваш нови командант. Од сада на даље, ја ћу се бринути за вас.
Надам се, нећете остати дуго.
- Колико их је било пре нас овде? - За оне пре нас не знам. А где су наши?
Извршићемо неколико формалности, и поделићемо се.
А сада... у име краља, отпеваћемо песму.
Песма !!
Наређено је да се пева!
Песма !!
Песма...
Што се вртиш око мене?
Ти, ћелави...
Зашто не пушташ глас, него само отвараш уста?
Теби говорим!
Теби говорим !!
Зашто не певаш?
Како се зовеш?
- Певам, господине потпоручниче! - Како се зовеш?!!
Андон Совићанов из Саракинова, Македонија.
Зашто онда не певаш ову песму?
Потпоручниче! Доведи га у моју канцеларију.
Ти, малдићу!
Ти, високи!
Дођи, попни се!
Ти, ти, високи...
Изволите, господине мајоре! Христос Огломов.
Приђи ближе! Желиш воде? Као да те исушило ово сунце.
Да, господине мајоре... Од сунца.
А воду, већ 3 дана нисмо пили.
Отвори уста, да ти гурнем малко.
Седи на столицу да поразговарамо.
Замисли, нигде длаке.
Ни по глави... ни на лицу...
... ни изнад очију!
Жедан си је ли? Један рече да ништа нисте пили.
Потегни!
Захваљујем, господине мајоре!
Желиш још једну?
Захваљујем, господине мајоре!
Шта је ово, потпоручниче Маки? Ово је морска вода.
- Друже, да ти се то више не деси! - Разумем, господеине мајоре!
- А теби беше добра, а? - Није ми била, ал' ми наредисте.
- А ако ти дам још једну? - И њу ћу да попијем.
Зашто немаш браду, косу, обрве?
- Такосам рођен, господине мајоре. - Где си рођен? Говори по реду.
Андон Совићанов, рођен у селу Саракиново, под Кајмакчаланом!
Под Кајмакчаланом? Из оних бандитских села? Комунисти! Сви ви одатле сте комунисти!
Староседеоци смо, господине мајоре. Тамо смо живели и пре Турака!
- Волиш ли краља? - Служим му, г-дине мајоре! - Потпиши онда да му изражаваш лојалност...
... и да се одричеш организације.
Сељак сам, господине мајоре, ништа друго.
А нећеш да потпишеш? Не потписујеш?
Говно једно!
Свуци панталоне!
Окрени се!
Једи!
Једи рибу!
Једи!
Једи, бре!
Рибу једи!
- Рибу... - Ово је сланије од морске воде!
Теби треба још једна порција.
А, ти?
И теби треба још једна порција!
'Ајмо по воду.
Замном!
Стој!
Станите у ред, један по један! Сви ће да добију воду! Пиј!
- На. Зар нисте тражили воду? - Животињо! Крв хоћеш да пијемо!
Снажан човек! Одакле ли му та воља!
Студентска болест.
- Како ћу да издржим? - Мисли на нешто друго! - А, како?
Има већ два месеца, да ни око не могу да затворим.
Када ти буде најтеже, само ће да ти се јави.
- Спавате? - Уопште, не.
- Па кажите неку реч. - Зар ти је мало оно што ти говоре потпоручник и мајор?
Овдедите га код мајора!
- Еј, ви, јајаре, не задржавајте се! - Мајку ти твоју...
Шта ти је? Шта је било код мајора?
Тражи те мајор.
Тако ћемо сви да завршимо!
- Јеси ли видео, Ника? - Опет га одведоше код мајора.
Манy хаве сигнед.
Ко је тај што одаје тајне? Ако остане међу нама, човек неће знати од кога да се чува.
- И Нико је готов. - Нико? Не бих баш рекао!
Е, мој Христос!
- Конче, ко је овај човек? - То је Минер!
- Не личи на војника. - Политички интернирац. Провешће живот у затвору, целих 30 год.
Радио је у неком каменолому, близу града.
- Тај старац? - Да. У каменолому доле је палио фитиљ, па беж'о и вик'о: "Ево је мина!"
Дај ми длето.
- Жив да си ми момче, шта је ово што градимо? - Црква.
- Црква?! - Мајор хоће Господа да нам донесе.
- Шта је то што градимо? - Црква. - За кога? - За нас.
Мајор жели да нам врати веру?
До данас не знах шта градимо. Кад ми рече, жиле би се одсекоше.
- Чудим се чуду... До сада још нисам градио дом Божији. - Дом Божији? Овде?
Не разуме та црква!
Не разуме страх, не црква!
Настави!
Стој!
ДОнесите мачка на брод. И врећу!
У самицу!
Шта стојите?! На посао!
- Како да издржим ако ме зове у канцеларију опет? - О томе размисли када те позове.
Сваке ноћи се појављивао Маки са бичем на стражи и једно те исто питао:
Како си. Како се зовеш? Одакле си? Млати и пита, млати и пита...
Ако си на стражи, и ако дође, издржаћеш.
Издржаћеш... Издржаћеш пред мајором, пред Макием...
... и све то због једног упишаног потписа?!
Ко ти је бранио да потпишеш? Зар не беше код мајора.
- Зашто питаш, кад знаш?! - Вратио си се усправан, ко никада до сада!
Ти ме то оптужујеш?
Најбоље је било да потпишем. Нисам комуниста. Живот ми је мио.
У нашем селу, поп и учитељ никако не успевају да се наметну.
Обријаног и без мантије врате попа. А учитеља камењем гађају.
И шта да потпишем? 'Ајде потпиши, да си коњ, а ниси коњ.
Доста, то му не вреди.
Оставите ме! Могу сам да се бринем за себе!
Стој!
За брдом има извор. Донесите батарге!
Брже.
Идем по воду са Макием.
- А где су други? - На извору. Један рече да зна где је.
Ако, наћи ћемо их тамо.
Замном!
- А, ви их значи, напунисте. - И напили смо се, господине потпоручниче!
Оставите му батарге!
Скидајте цокуле!
И трк, до брега и назад.
Брже!
А вас тројица...
... да би им било меко када се врате, сипајте мало камења.
'Ајде.
Сада, засуците ногавице, и клекните на колена на оно простирче.
- Милост! Потписаћу! - Потписаћеш?
Потписаћеш!
Испружите руке! А ви, ставите им по један камен. Повећи.
Сада ћемо се вратити.
И твој камен носим, комшија.
Не заустављај се.
Извуците даске!
'Ај'мо!
И онај што је викао!
Овај је хтео да побегне.
А овај други?
Држали су се заједно.
- Не изгледаш лоше. - Много ми се једе, г-дине мајоре. - А, значи храна је добра?
Па, ја једем све што расте на овом острву: Лишће, корење...
... а понекад и неког гуштера, и змију ако хађем
- А харинга, а чорба? - Понекад их закопам у у песак, г. мајоре.
Многу су засољени, и после сам жедан.
А ти, сигурно ниси хтео да побегнеш. Сигурно си пошао по воду, је ли?
Да, господине мајоре.
Узео сам последњи камен, и питао сам се, има ли нека кап воде...
... и повукао сам га... и он ме изабцио у море.
Није хтео да побегне. Само је хтео воде.
А сада, хоћеш ли воду? Све су ти се коске осушиле.
Видиш ли те крчаге?
Сагни се.
Морска...
Ако је једна са морском, друга није.
Једна је са слатком водом. Нађи је.
Има да потпишеш све, хтео или не хтео!
Студент је био један, а други?
Доста! У самицу да се присети! Можда ће се тамо сетити неког имена.
Потпиши! Потпиши! Потпиши...
Пљуни ме.
Никада нећеш да ми опростиш, знам! Не могох, колега, желим да живим.
А ти још верујеш у све то.
Ти си изабрао своје. А знаш да нисмо они за које тврде.
У цеви је цигара. Узми је, преклињем те.
Ослободи их!
Људи, јесте ли видели негде Христоса?
Христосе, ја сам.
Ја имам посао. За Макиа морам да избројим 1.500 мува.
Да би писао жени, и деци.
Муве хватам. Заповедио ми овај твог, што хвата муве.
Муве хватам! За писмо, за жену, децу...
Данас отаџбина празнује свој највећи дан.
Дан независности, дан слободе.
Данас нема да се ради. Славићемо! Певаћемо!
Да се подсетима дана револуције!
Песма!
Певајте !!
Лиеутенант!
Тај!
Песма!
Да, певамо г-дине мајоре. Да певамо. Само, чију пему?
Вашу... или нашу?
'Бем вам мајку! Муве да вам хватамо, јел' тако?
Говеда!
А ти? Са Кајмакчелана си, а?
Гнездо комунистичко! На, ево ти...!
Нећеш да потпишеш, а? 'Ајде, потпиши... потпиши, потпиши, потпиши...
Потпиши! Потпиши! Воде хоћеш? На!
Песма! Песму хоћу! Наређено је да се пева! 'Ајде!
- Наређено је да се пева! - Камење, камење! Брзо!
Чекај! Чекај!
Хеј, станите! Станите! Станите!
Станите! Чекајте! Чекајте!
Не! Станите! Не! Станите! Станите да узмемо бар један митраљез! Чекајте!
Стојте! Стојте! Стојте, говеда!
Стојте! Стојте, чекајте! Стојте, говеда!
Пронађох га скривеног у цркви. Поломио је све иконе.
Овај овде, што га гледате пред собом, је хулио вашу цркву!
Цркву смо градили да повратите изгубљену веру.
- Веру у Господа и Божију Мајку. - Муве су хтели да им хватам.
Не потписујте.
Као да сте комунисти... уста не отварајте!
Вежите га!
Један по један, да испљујете грешника.
Пљуј!
----- К Р А Ј ----- (Превод: ПОПеску)